Nick, ta boglinan och fäst den.
- Jag ser inte båten! - Utanför bränningarna.
- De kommer tillbaka. - Sen, då?
Det löser vi då.
Kom igen!
Gå och ta hand om honom.
Strand!
Båten är tömd.
- Strand! - Det där var ju trist.
- Vi måste tillbaka. - Du måste tillbaka.
Snart får vi objudna gäster.
Abigail klarar sig länge till havs. Andra vill ha det.
De vill ha det.
Ta båten in till land som jag visade. Nu!
- Travis! - Herregud, Maddie!
Chris!
- Ner mot vattnet! - Jag kan inte.
- Chris! - Jag lämnar henne inte!
Travis!
Maddie, se upp!
Kom igen! Skynda er nu!
Stick!
Kom igen! Kom igen!
Bra jobbat, Nick.
Försiktigt.
- Fäst vinschen. Switchen är i lådan. - Du ska väl vara på bryggan?
- Båten har autopilot. - Hur långt kommer vi?
5 000 kilometer. Mer om vi tar det lugnt.
- Det ger oss valmöjligheter. - Vi kan ta oss till El Salvador.
Vi kan överleva på Abigail ett bra tag.
Mayday!
- Herregud. - Mayday!
Vad ska vi göra? Mamma?
Hämta Travis.
- Strand, stanna båten! - Roligt sagt.
- Vi kan hjälpa dem. De drunknar. - Då bör de in mot land.
Vi är för långt ut. På land finns inget för dem.
- Snälla. - Min välgörenhetskvot är fylld.
Sju människor räddade hittills.
Var tacksam.
- Vi har sällskap. - Helsike.
- Var är Madison? - Hos Strand. Vi måste hjälpa dem.
- Vi ska väl hjälpa dem? - Hjälp oss nu. Gå till radion.
Lyssna av kanalerna. Vi måste veta vart vi kan åka.
- Hur gör vi med dem, då? - Jag pratar med Strand. Ta radion.
Vi måste hålla oss undan kuster, människor och båtar.
- Och sen? - Söderut, mot San Diego.
Pendletons marinbas, flottan i Coronado, gränsen...
- Militären hjälper oss inte. - Stanna båtjäveln!
Stannar jag är det för att släppa av folk.
Inte släppa ombord.
Vi kan inte stanna. Det är riskabelt.
- Vad hände? - Fråga din nya kompis.
Mayday! Det här är Summer Wind. Vi tar in vatten...
De bordar...
Det är folk på klippan. De hoppar! Herregud...
Mina föräldrar är skadade och vaknar inte.
Position 33.661 nord.
Jag såg hans huvud försvinna. Det bara försvann.
Det här är Kustbevakningen LA/LB. Vi kan inte erbjuda hjälp.
Ingen undsättning till sjöss, på land eller i luften.
Inget alls. Förlåt oss.
Ohoj.
Du borde ha stannat.
Vi pratade om det här i buren. Var jag inte tydlig?
- Det här var annorlunda. - Tråkigt att du känner så.
- Om San Diego inte går, då? - Jag vet inte.
Hela världen är ett enda "jag vet inte" just nu.
Det borde du känna till nu.
- Lägg dig och sov nånstans. - Glöm det.
- Du har varit vaken hela natten. - Ni också. Ingen har sovit.
Sluta. Travis bad mig ha koll. Vi vet inte vart vi ska.
Vi åker söderut, mot San Diego. Det verkar så i alla fall.
Hur vet du att det är tryggt där?
Just det.
Låt mig.
Låt mig göra det här. Snälla.
- Okej. - Jag ska sova snart, jag lovar.
Han bara sitter och stirrar på henne. Jag vet inte vad jag ska göra.
- Det finns inget att göra. - Maddie.
Maddie, se på mig.
Jag vet att du ville hjälpa dem.
- Hur många ska vi överge? - Det var inte lätt för mig.
Titta bara var vi är: På en båt utan proviant och plan.
En gubbe, en skadad kvinna, barn och ett lik.
- Hade vi räddat dem? - Jag tänker på Matt.
- Jag tänker på våra grannar. - Jag också.
- Jag kan inte leva med det. - Tänk om de var sjuka. Infekterade.
Vi vet inte.
Vi måste ta hand om familjen i första hand.
Dig, Alicia, Nick, Chris. Jag måste skydda min son!
Så måste det få vara.
- Du måste vara med mig. - Det är jag.
Svar nej på det.
Vi har inte sett nån på länge. Vi har varken mat eller vatten.
Hallå?
Är det nån som hör mig? Är det nån som lever?
Vi lever i alla fall. Knappt.
Katastrofen har gjort mig nostalgisk.
Hör av dig om du gillar låten.
Nån där?
Är det nån där?
Nu får du aldrig bort låten ur skallen.
Det var så lite, så.
Du är blyg. Det är lugnt.
Det är ingen vits med det nu, men jag fattar. Jag förstår.
Kom igen. Snälla, prata med mig.
Snälla, säg nåt. Vad som helst.
Jag är här.
Förlåt mig.
Vill du?
- Har din far lärt dig? - I en sjö.
Inte som det här. Big Bear, när jag var liten.
- Vad får man här ute? - Det beror på.
Havsabborre, taggmakrill
kungsfisk, vitfisk.
Jag beklagar det med din mor.
Och jag det med din fru.
Ingen av oss fick ta farväl.
Det hade inte gjort nån skillnad.
Ål. Inga skönheter, men de har bra kött.
Förlåt.
Vill du ha hjälp med bandaget? Det ser inget vidare ut.
Liza sa att det tar tid att läka.
Jag är faktiskt rätt bra på sånt där.
Jag klarar det.
Stryker du salvan direkt på kompressen
och täcker, gör det mindre ont.
- Tack. - Och is är bra mot smärtan.
Och vodka! Massor av vodka.
Båten har tagit stryk och alla har tappat greppet.
- Är det din brors båt? - Ja, en liten skitbåt.
Han fiskar i Pedro.
Är det tryggt där ni är nu?
Jag tror det. Vi hittade en vik.
- Men vi har ingen mat. - Var är det?
Det är...
Jag vet inte. Jag ska nog inte säga det.
Förlåt.
Det är lugnt. Jag förstår.
Var var du när det hände?
Hur är det?
Det är inte rättvist.
Alicia?
Det var över innan jag fattade nåt.
Det bara tog slut.
Jag beklagar.
Har du förlorat nån?
- Hur mår Chris? Jag såg er prata. - Vi fiskade.
Då ska man inte prata.
En dag kommer Chris att förstå.
Det du gjorde för hans mor var av barmhärtighet.
Jag byter gärna mitt misslyckande mot din barmhärtighet.
- Vänta. - Strand?
Strand?
- Strand? - Det är fortfarande mitt namn.
Nån spelar musik där ute på vattnet.
- Knappast troligt. - Jag hörde det.
Ljud beter sig konstigt över vatten.
- Jag pratar högt för att vara vaken. - Jag hörde det.
Ett kännetecken för de begåvade.
Och de tokiga.
Du kan faktiskt sova. Vi slänger dig inte överbord.
Hur djupt är det här?
- 44 meter. - Är det djupt nog?
Mer än nog.
- Så vi är i säkerhet? - Nästan.
Vi borde ta hand om henne.
- Vart ska ni? - Vi funderar på Hawaii.
Långt bort. Och det är ju Hawaii. Kokosnötter och paradis.
Ingen förvandlas i paradiset. Men det är för långt.
I alla fall för vår båt.
- Har ni vatten? - Ja, litegrann.
Vi försöker samla regnvatten.
- Snart får vi dricka vårt kiss. - Mums.
- Har ni vatten? - Ja, vi har ett avsaltningssystem.
Det låter snofsigt. Du måste vara tät.
Nej, vi är bara passagerare. Vi har inga pengar.
- Men ni är på en yacht, va? - Ja, en stor båt.
Tror du att ni skulle kunna ta er till Hawaii?
- En perfekt dag. - Precis vad jag tänkte.
- Vad händer nu? - Vad menar du?
Du visste hur det skulle gå i El Sereno. Vad händer nu?
- Hur slutar det här? - Om det är jordens undergång
är det redan över.
Har du sett Strand sova sen vi gick ombord?
"Kapten Ahab"?
Han verkar inte behöva nån sömn.
Du litar inte på honom.
Han räddade min son. Och oss. Hans hus fanns. Båten finns.
- Han har inte ljugit. - Han packade innan bomberna föll.
Han hade inga planer på att stanna på land i sitt skyddade hus. Varför?
Han tror att San Diego är tryggare.
Kanske, kanske inte.
Kanske har han motiv som han inte har avslöjat.
- Då bevakar vi honom. - Jag har gjort det.
Det är min bror och jag nu, och hans fru. Bara vi tre.
Alla andra är borta. Döda, förvandlade, tagna.
Jag såg till och med när det hände min flickvän.
Jag beklagar.
Ni kände Liza länge nog för att se vilken människa hon var.
Hur mån hon var om sin familj.
Hon älskade att hjälpa. Hon kunde hjälpa alla, och gjorde det.
Hon var osjälvisk. Hon var innerligt givmild.
Hon kunde vara skarp också. Ja, jösses.
Hon var så stark.
Ibland var det smärtsamt.
Och det bästa vi lyckades åstadkomma tillsammans...
...var vår son.
Hon älskade honom mer än nåt annat. Mer än nån annan.
Stanna!
Inga främlingar tittar på henne nu! Främlingar för mig.
- Inte för din mor. - Säg inget. Du kände henne inte.
Släpp mig! Jag kunde ha fixat det!
- Hur? Vad kunde du göra? - Jag hade fixat det!
- Jag beklagar. - Än sen?!
Du sköt henne!
Travis.
- Jaså, gick det så bra? - Ja, toppen.
Jack?
- Jack? - Vänta. Fan!
- Vad är det? - Skrovet är skadat.
- Vi tar in vatten. - Sjunker ni?
Länspumpen funkar. Vi ska försöka nå land.
- Nej, de döda är där. - Man dör till sjöss och på land.
Vi kan komma och hämta er. Berätta var ni är.
Jag ser bränderna i bergen i Santa Monica.
Är rökpelaren norr eller söder om er?
- Norr. - Vi är söder om den.
Kanske tre kilometer ut. Hur nära Catalina är ni?
- Nån behöver hjälp. De sjunker. - Vilka?
En kille, hans bror och svägerska. Bara tre stycken.
Det klarar vi.
- Han heter Jack. - Vem i helvete är Jack?
Måste jag fråga igen?
Han är på en båt som sjunker.
- Har du pratat med honom? - Ja.
Har du berättat nåt om oss?
- Inget viktigt. - Vad har du inte sagt, Alicia?
- Lugn nu. - Det är laglöst på land.
Det är inte bättre här ute. Vad är det, Travis? Är du stursk?
Vänligen, låt mig få förklara reglerna på båten.
Första regeln: Båten är min. Andra regeln:
Båten är min!
Är de två reglerna oklara kommer här tredje regeln:
Båtjäveln är min.
Om det inte var för mig skulle ni vara brända allihopa.
Varsågoda.
Jag är trött.
Alicia vill bara hjälpa.
Hon vill hjälpa oviktiga människor. Det kan stå oss dyrt.
Alla ska bidra, inte ta risker.
Vad kan jag bidra med? Varför är jag här?
På båten? Eller menar du existentiellt?
Vilket som.
Hur många gånger kunde du ha dött?
Jag vet inte. Varje gång jag missbrukade.
Var du rädd?
- Det är oräddhet. Det är fokus. - Det är livet som missbrukare.
Inget att ha i sitt CV.
Men hur är den oräddheten i den här världen?
Det har värde, Nicholas.
Kalla mig inte...
...det.
- Din far gav dig det namnet. - Ja, han kallade mig det.
Gjorde du illa handen?
Det är okej att vara arg.
Jag minns första gången jag slog min far.
Jag var rasande.
13 år gammal.
- Det gick inte så bra. - Vad vill du?
Att du följer med upp. Chris. Du måste äta.
Inget jag säger kan göra saken bättre.
Det gör ont som fan, jag vet.
Det går inte över. Smärtan stannar kvar.
Men det som skedde var nödvändigt.
Hade inte din far gjort det hade jag gjort det.
Jag låter det aldrig hända nån jag älskar.
Det finns fisk.
Det plaskade.
Chris!
Nick!
Vad i helvete? Vad fan håller du på med?
Jag ville bada.
Okej. Bada.
- Är han okej? - Chris!
Hoppa i. Vattnet är skönt.
Alicia, är du där?
Jack!
Vi kan inte komma och hämta er. Tyvärr.
Det är för farligt.
- Jack? - Det är lugnt, Alicia.
- Jag hör dig. - Jack?
Vi ses snart.
- Mamma! - Travis!
Herregud!
- Upp ur vattnet! - Chris, kom upp nu!
- Herregud. - Var är han?
Nick!
Jag hör nån!
Nick!
Var är han?
Chris!
Nick!
Nick, var är du?!
- Herregud. - Var är han?
Nick!
LOGG
Nick!
LOGG
Där är han!
Helsike.
Vi ska nog åka nu. Vi får snart sällskap.
- Travis! - Det kanske inte är nån.
Men det kan vara de som orsakade det.
- Travis och Nick är på väg hit. - Bra, men en båt närmar sig.
- De gör säkert 25 knop. - Hur snabba är vi?
Max 20, men det tar på motorerna.
- Tror du att de dödade dem? - Vill du fråga dem?
- Vi måste dra. Vi måste dra nu! - Va?
Strand, det är grönt!
- Vad är det? - De som gjorde det...
De kommer tillbaka.